Lluís Solà i Sala està considerat com un dels més grans poetes vius en llengua catalana. A aquest cim no s’hi arriba per atzar, sinó amb la constància d’una vida esmerçada al servei de la paraula. I de la llengua. L’escriptor vigatà es donava a conèixer l’any 1975 amb Laves, escumes, el seu primer recull de poemes, seguit de L’herba als ulls (1993).
![Jordi Puig](http://s3-eu-west-1.amazonaws.com/el9nou/images/2018/05/O_SOLA-e1525789510426-900x598.jpg)
Jordi Puig
Anys de pocs llibres, durant els quals continua escrivint una obra que esclata amb el nou mil·lenni i dos volums que la recullen: De veu en veu (2001), i L’arbre constant (2003), que per a molts representa el descobriment d’una obra profunda, que esdevé un tot coherent en la seva visió del món a través del llenguatge. La seva magna Poesia completa (2016) n’és la prova definitiva. L’any següent, publica l’assaig Llibertat i sentit, i actualment continua escrivint. Però una visió de la vida de Solà i Sala no seria completa sense la seva dedicació al teatre des de múltiples perspectives (director, professor, traductor i també dramaturg), la seva tasca com a director de la revista de poesia Reduccions o el seu compromís polític i públic com a lluitador per la llibertat de Catalunya.
{{ comment.text }}